Vi, Jordens folk, hilser jer i en ånd af fred og ydmyghed.
Vi begiver os ud af vort solsystem
i håbet om at vinde andre verdeners tillid og venskab.
- Kan du mindske støjen? - Jeg prøver.
- Hvad er det? - Jeg ved det ikke.
Afstand?
Det er lige gået ind i atmosfæren.
- Stammer de fra dinosaurer? - Hadrosaurer, helt nøjagtigt.
De kom til Deltakvadranten for 20 mio. år siden.
Voth, Kobali, Vaadwaur... Du slår snart James Kirks rekord i nye arter.
- Vi har heller ingen konkurrenter. - Du er alt for beskeden.
- Jeg vidste, at du ville nå langt. - Længere end planlagt, hr. professor.
Jeg har admiralskasketten på i dag. Stjerneflåden har en opgave til jer.
Vi, Jordens folk, hilser jer i en ånd af fred og ydmyghed.
Vi begiver os ud af vort solsystem
i håbet om at vinde andre verdeners tillid og venskab.
"Venskab 1". Jeg lærte de ord udenad i tredje klasse.
Også jeg. Jeg byggede endda en model af sonden.
Så vil du genkende den her.
- Den blev sendt op i 2067. - Fire år efter den første warpmotor.
- Hvad skulle den? - Bane vej for kommende missioner.
Den medbragte oversættelsesmatrixer, videnskabs- og kulturdatabaser...
Computerchip- og sender-design...
Det er en hel gør det selv-manual.
- Borg'erne havde slået til omgående. - Vi vidste ikke, hvad der var herude.
- Det har været før Første Direktiv. - Det var før Stjerneflåden.
Vi mistede kontakten med sonden for 130 år siden.
- Men dens sidst kendte position... - Lad mig gætte. Vi er i nærheden.
Stjerneflåden har lavet et afsøgningskort. Det er en lille omvej
men hvis vi finder sonden
bringer vi et lille stykke historie med tilbage.
Kaptajnens log, stjernedato 54775,4.
Vi har ledt forgæves i fem dage
men vores første officielle opgave i syv år skal lykkes.
- Ingenting i felt 295. - Vi fortsætter.
Lad os springe frem til felt 310.
Jeg regnede sondens bane ud i nat.
Jeg tog højde for solvinde, ionstøj og nogle få lokale anomalier.
Skift kurs til felt 310.
- Vil du imponere de høje herrer? - Jeg gør bare mit arbejde.
Der er en titaniumsignatur, som stemmer med sondens.
- Den er på en planet to lysår herfra. - Det stemmer. Godt gået, Harry.
- Det er den nordlige landmasse. - Kan du lokalisere signalerne?
Antistofstrålingen skygger for sondens signatur.
- Nogen livssignaler? - Ingen.
Saml en patrulje og send Flyveren ud.
- Sikke et godt humør, doktor. - Det er min første officielle opgave.
En vaccination om dagen, holder strålingen fra døren.
Jeg så atmosfæreanalysen. Termiske hvirvler, tyngdeforskydninger...
- Der skal en god pilot til. - Melder du dig?
- Hvis doktoren kan undvære mig. - Jeg skal prøve.
- Du skal først scannes i morgen. - Jeg skal vaccineres.
- Du skal ikke med. - Chakotay efterlyste en tekniker.
- Han har en. - Nu har han to.
Vil I lige have os undskyldt?
- Hvem satser du på? - B'Elanna.
- Jeg har ikke været væk i månedsvis. - Flyveren er fyldt op.
- Neelix behøver ikke tage med. - Han er ikke i sjette måned.
Jeg er ikke svagelig, fordi jeg er gravid.
Nej...
Atmosfæren dernede er giftig, og du trækker vejret for to.
Godt, du vinder.
Men hvis vi får et barn til, bærer du det, og jeg tager på patrulje.
Det er en aftale.
Undskyld rysteturen. Vi er ude af stratosfæren om et minut.
Min fætter fragtede disulfider fra en gaskæmpe.
Han påstod, han elskede turbulens.
Disulfider giver jo også vrangforestillinger.
Hold fast.
- Jeg troede, den var ubeboet. - Der er ikke liv med den stråling.
- Signaturen er inden for 3 km. - Overfør koordinaterne til roret.
- Vi beamer sonden til lastrummet. - Det bliver svært med den stråling.
Vi tager transportforstærkere med. Gå ned, Tom.
Roligt, tak.
Gid jeg havde taget et holokamera med, så B'Elanna kunne se det.
- Tænk, at hun ville have været med. - Min kone ville heller ikke pylres om.
Hun er ikke halvt klingon. Måske er det os.
Mandens psyke sættes nogle tusinde år tilbage, når han skal være far.
Pas på, Tom.
Det er et stykke legetøj. En slags spilledåse.
Vivaldi.
Der er noget. 90 meter den vej.
En souvenir.
Der er en antistofsignatur længere fremme.
Missilsiloer.
Paris til Chakotay.
- Sonden er måske inde i en hule. - Hold os orienteret.
Sprænghovedet er stadig aktivt.
Der skulle ikke mange af dem til at starte en atomvinter.
- Folk må have søgt ly her. - Sikkert.
Magnesitten har givet en vis beskyttelse mod strålingen.
Herovre.
- Hvad er det? - Et kontrolrum eller et laboratorium.
En masse måleudstyr. Det ligner noget fra en skrotbunke.
Eller fra ruinerne.
Partikelscannere, strømkredsmålere... Det meste virker stadig.
De var i gang med et eller andet.
- Det er det, vi kom efter. - De må have studeret den.
- Datakernen er intakt. - Sæt transportforstærkerne op.
- Paris til Chakotay. - Ja.
Vi har fundet sonden. Dele af den, i hvert fald.
- Vi beamer den tilbage til Flyveren. - Så mødes vi der.
Hallo? Er der nogen?
Håndterminalen sporer ikke nogen livssignaler.
Rør Dem ikke!
Går det?
Deltaflyveren til Paris.
Chakotay til patruljen. Svar.
Det er antistofvåben.
Skjoldene er ude af drift.
- Letter du? Hvad med de andre? - Vi kommer tilbage efter dem.
De begår en fejl...
Lad dem være!
- Hvem er De? - Tom Paris, stjerneskibet Voyager.
- Hvad er det? - Transportforstærkere.
- Vi vil hente vores sonde. - Deres sonde?
En skam, De først kommer nu. Det havde sparet os for mange lidelser.
- Vi kan stadig ikke få fat i de andre. - Hvorfor så vi ikke de fremmede?
Det ved jeg ikke. Hvem de end er, har de antistofvåben.
Broen til kaptajn Janeway. Vi bliver prajet fra overfladen.
- Er det patruljen? - Nej.
Kaptajn Janeway her. Hvem taler jeg med?
Verin. Jeg holder Deres folk fanget.
- Vi har ikke gjort Dem noget. - De har begået folkemord.
- Det er en misforståelse. Vi kom... - Er De fra Jorden?
- Ja. - Så kommer De til at stå til ansvar.
- Jeg ved ikke, hvad De taler om. - Vi er ikke så naive, som De tror.
Hvad vil De?
Få os væk fra den her planet. Skaf os et nyt sted at bo.
Lad mine folk gå, så taler vi om det.
De er ikke uden for fare, før vi er.
- Jeg bryder mig ikke om trusler. - De dør, hvis De ikke samarbejder.
De har tre timer til at påbegynde en evakuering.
- Find en klasse M-planet. - Føjer De ham?
Jeg holder bare mulighederne åbne. Kom med.
- Dragten er foret med magnesit. - En provisorisk klimadragt.
Den giver kun begrænset beskyttelse. Hans væv er mættet af stråling.
Vi opdagede dem ikke, fordi de falder i med omgivelserne.
- Så kan vi måske justere sensorerne. - Lad os vække ham.
- Hvad lavede De i vores rumfærge? - Prøvede at rette op på Deres skader.
Vi har ikke gjort Deres planet noget.
Deres folk sendte sonden, ikke?
Vores forfædre sendte den ud for 300 år siden for at møde nye arter.
De gjorde mere end det. Er jeg fange?
Nej. De har stråleskader. Jeg kan behandle Dem.
- Kan De? - Ja, det tror jeg.
- Til gengæld for hvad? - Ingenting.
- Jeg har en kone. Venner... - Dem kan vi måske også hjælpe.
Men ikke så længe vores folk er gidsler.
Hvad mente De med, at De ville rette op på vores skader?
Jeg ledte efter teknologi, som måske kunne neutralisere strålingen.
- Vi så missiler. Har der været krig? - De missiler blev aldrig affyret.
- Hvad skyldes ødelæggelserne så? - Et afgrænsningssvigt i kraftnettet.
- Antistoffet slap ud og ødelagde alt. - Men hvorfor er det vores skyld?
Før sonden kom, anede vi intet om sådan noget som antistof.
"Vi stiller denne viden til rådighed i håb om en dag at stå på Deres jord"
"og give Dem hånden i venskab." De kender sikkert ordene.
- Indspilningen fra sonden. - Vi fik en ødelæggende teknologi.
- Jeg forstår det ikke. - Det gjorde vi heller ikke.
Men nu, efter nogle årtier, er det åbenlyst:
De sender os ny teknologi og venter så på, at vi skal udslette os selv.
- Hvorfor? - Det er nemmere end at invadere os.
Hvorfor forurene en verden, vi vil indtage?
Jeg er forsker. Jeg tror på det, jeg ser.
I dag stod Deres folk på vores jord iført beskyttelsesdragter.
De vidste nemlig, præcis hvad der ventede.
Hvad ville De tro, hvis De var mig?
Han har nok hjernerystelse. Jeg skal bruge min nødhjælpskasse.
Jeg har fået at vide, at De ikke må bruge Deres udstyr.
Hvornår skal De føde?
Min kone er også gravid. Vi får en lille pige om et par måneder.
- Hvordan ved De, det er en pige? - Vi har teknologi, der kan se fosteret.
Hun har mine øjne og sin mors pandefurer.
Er det Deres første?
Nej.
Drenge, piger?
To drenge og en pige.
Hvad hedder de?
De var alle dødfødte.
- Det gør mig ondt. - Er De læge?
Nej, jeg er bare sygepasser.
Men vi har kvadrantens bedste læge. Måske kan han...
Jeg burde slet ikke tale med Dem.
Vores position, og den nærmeste klasse M-planet 132 lysår herfra.
Det er to måneder tur-retur.
- Hvor mange personer taler vi om? - Hvis sensorerne passer, ca. 5500.
Det vil kræve 17 ture, næsten tre år, at foretage en flytning.
- Vi har før ofret os for at hjælpe. - Skal Tom og de andre rådne op?
Verin slipper ikke sit eneste bytteobjekt.
- Så må vi bruge magt. - Ikke før alt andet er prøvet.
De tror, vi er voldelige. Jeg vil ikke bekræfte dem i den tro
medmindre det er strengt nødvendigt.
- Jeg har udtaget nanoproberne. - Jeg omprogrammerer dem.
- Nanoprober? - Mikroskopiske maskiner.
- De kan hele det ødelagte væv. - Hvor har De udtaget dem fra?
- Mit blod. De bevarer implantaterne. - Nanoprober, implantater...
- Er her andre ligesom Dem? - Nej.
- Jeg er... enestående. - Det må man sige.
Jeg skal lige tale med patienten.
De har forsøgt at neutralisere strålingen.
- Hele livet. - Fortæl mig om Deres arbejde.
- Løjtnant... - Det går. Jeg har bare kvalme.
- Vaccinen er ved at aftage. - Beskytter hulerne os ikke?
- Ikke lige så godt som dragterne. - De her folk har aldrig haft dragter.
De har aldrig haft ret meget af noget.
Dav...
Dav. Bare rolig, vi gør ikke noget.
- Hvad hedder du? - Yun.
Jeg hedder Tom. Det er Joe og Neelix.
- Du er ikke ligesom dem. - Vi er forskellige arter, men venner.
- De siger, I finder et nyt hjem til os. - Vores kaptajn vil sikkert hjælpe jer.
Neelix, hvor er vores souvenir?
I min rygsæk.
Undskyld...
Vi vil give hende noget. Det ligger i udstyrstasken.
Det er et stykke legetøj.
Det kan være et våben.
Det er uskadeligt.
De mænd er farlige. Du skal holde dig fra dem. Forstået?
Der røg det venskab.
Mr. Verin! Jeg gør bare mit arbejde. Jeg er jo Voyagers ambassadør.
Kan vi lige tale sammen?
Mellem os, så forstår jeg godt, at De ikke stoler på mennesker.
- Hvorfor er De så sammen med dem? - Man skal bare lære dem at kende.
I begyndelsen syntes jeg, de var arrogante og selvretfærdige.
- Men nu har De ændret opfattelse? - Ikke helt.
De er stadig alt for selvhøjtidelige efter min smag.
- Men de gør ikke andre fortræd. - Er De blind?
Nej, jeg ser tydeligt, hvad der er sket med Dem, og jeg vil gerne hjælpe.
- Hvordan? - Jeg forelægger kaptajnen sagen.
- Så hun forstår Deres situation. - Hvad ved De om vores situation?
Jeg ved, hvad De har været igennem.
Min planet blev ødelagt af et våben, der hedder en metreonkaskade.
Hundredtusinder blev dræbt. Blandt andet min familie.
- Hvordan overlevede De? - Jeg befandt mig på en naboplanet.
Jeg tog tilbage med et redningshold, men der var ingen overlevende.
Jeg er ked af det, der skete med Deres familie
men De skal ikke sammenligne Deres liv med mit.
Der er for langt til nærmeste planet, så vi må gøre noget andet.
- Der er ikke andet at gøre. - Hør nu efter.
Vi har mr. Otrin her. Han har nogle ideer til at modvirke strålingen.
- Otrin er fuld af gode ideer. - Hans teorier er glimrende.
Han har bare manglet muligheden for at føre dem ud i livet.
Frigiv gidslerne, så hjælpes vi ad. Vi kan sikkert rette op på skaderne.
- Det er ikke en forhandlingssituation. - En evakuering vil tage flere år.
Så i stedet tilbyder De os Deres "storartede" teknologi.
Jeg tilbyder et realistisk alternativ.
Hvis jeg frigiver gidslerne, kan De jo bare stikke af eller gå til angreb.
- Jeg ved godt, De ikke stoler på os. - Jeg har ingen grund til det.
Så lad os begynde i det små.
Frigiv ét gidsel, så får De mad og medicin.
- De dér. Hvad hedder De? - Joe Carey.
Sæt jeres... transportforstærkere op.
Jeg beklager, mr. Carey.
Beklager?
- Deres mand er klar. - Transportér ham til infirmeriet.
- Hvad fanden gør De? - Tom...
Infirmeriet til broen. De har dræbt løjtnant Carey.
Hvis De tror, at mord gør mig mere føjelig, tager De fejl.
Tving mig ikke til at dræbe flere.
Godt. Så evakuerer jeg Deres folk.
Men vi må ændre transporterne, så de kan transportere store grupper.
Vi er klar i løbet af en time.
- Hvis De ikke også er det... - Det er forstået.
Konferencelokalet.
- De har strålesyge. Det her hjælper. - Tak.
Hvorfor hjælper De os?
Deres barn får brug for en far. Ikke sandt?
Første fase af behandlingen er færdig.
- Hvordan har De det? - Det er lettere at trække vejret.
Deres lunger var stråleskadede. Nanoproberne reparerer dem.
Det er utroligt.
Hvis vi kunne lave flere af dem, kunne alle komme i behandling.
Mr. Verin vil ikke tage imod hjælp.
- Troede De, at han ville samarbejde? - Hans adfærd er irrationel.
Ja, for Dem. De har heller ikke levet som os.
Nej, men vi har ikke ansvar for det skete.
- Deres folk sendte sonden af sted. - De fejlbedømte en situation.
De overså nogle konsekvenser, men de ville ikke ødelægge Deres verden.
Menneskenes kultur har lært af sine fejl. Det kan Deres kultur også.
Selv om jeg så troede på Dem, ville Verin aldrig gøre det.
Så skal der måske en ny leder til.
- En, der er åben for nye ideer. - Jeg er ikke leder.
De er forsker. De ser et problem og finder en løsning.
Det skal en leder også kunne.
Det er ikke retfærdigt. Min datter får mad
lægebehandling, alt, hvad hun har brug for.
- Hvad er der galt? - Hjælp os!
Det er barnet. Det er for tidligt.
Lad ham hjælpe mig.
Kan De det?
Ja, men jeg skal bruge min nødhjælpskasse.
Giv Verin besked.
Hjertelyden forsvinder.
- Hvad gør du? - Stimulerer veerne.
Send patruljer ud. Sæt flere vagter ved indgangen.
Jeg har ham.
Han trækker ikke vejret. Hjertestimulator.
Tre millijoule.
Nu.
De rører Dem ikke!
Jeg fører ham til Verin. Find de andre.
Den vej. Af sted.
Øg styrken til fem millijoule.
Igen.
Der er hjertelyd.
De har fået en søn.
- En af patruljerne har taget en fange. - Anbring ham sammen med de andre.
- Vi må have ham op på Voyager. - Han bliver her.
Mr. Tuvok!
Kaptajnen troede, hun kunne redde Dem. I stedet har jeg fået et gidsel til.
- Doktor... - Hologrammer kan jo tåle giftmiljøer.
Gør transportforstærkerne klar. Tuvok til Chakotay. Gidslerne er i sikkerhed.
Chakotay til Deltaflyveren. Beam to op.
Tak.
Nu, mr. Paris.
Deres baby dør uden behandling. Jeg lover, De får ham tilbage.
- Pas godt på ham. - Det skal jeg nok.
Tuvok til Voyager. Beam fem op.
Sød lille fyr, ikke? Behandlingen virker allerede.
Når han er stabil, transporterer vi ham ned. Plus mad og medicin.
- Tager vi af sted? - Når jeg har talt med Stjerneflåden.
Barnet bliver sygt igen, når han kommer tilbage.
- Vi kan ikke tage ham fra moderen. - Nej.
- Kunne vi ikke fjerne strålingen? - Jo, men de vil ikke tage imod hjælp.
Hvis vi hjælper dem alligevel, vil de indse, at de har taget fejl af os.
De slog mr. Carey ihjel. Jeg vil ikke miste flere folk for at hjælpe mordere.
Det var én mand, der slog Carey ihjel. Hvis De så, hvordan de lever...
Vi skal ikke lade som ingenting, men vi har en del af skylden.
Den sonde medførte en katastrofe. Vi må prøve at gøre det godt igen.
Jeg har tilpasset strålingsniveauet til forholdene på overfladen. Se.
En isolitisk kædereaktion. Det binder nukleonpartiklerne sammen igen.
- Hvordan får vi det op i stor skala? - Via atmosfæriske processorer.
Synd, vi ikke har et stort hold teknikere, der kan bygge dem.
Kan vi placere katalysestoffet i fotontorpedoer og starte en reaktion?
Det kræver adskillige sprængninger i lav højde, men det vil være muligt.
En så stor isolitisk reaktion breder sig. Deres skib kan blive knust.
Vi tilpasser skjoldene og forstærker konstruktionsforsvaret. Kom i gang.
- Hvor er han dejlig. - Vi kan alle sammen blive behandlet.
Kan de genopbygge byerne og vække de døde?
- De tilbyder hjælp frivilligt. - Vi kan ikke stole på dem.
- Deres folk angreb os. - De ville bare redde gidslerne.
- Du er irrationel. - Man samarbejder ikke med fjenden.
Se på mit barn.
De sagde, de ville behandle ham, og de holdt ord.
Skjoldmodifikationer aktiveret.
- Torpedoer? - Klar.
Praj dem.
- Hør her... - Otrin, vi er klar.
Forstået.
Held og lykke.
Gå ned, Tom.
- Vi er 10.000 m inde i troposfæren. - Affyr første sekvens.
- De angriber os. - Det er bare chokbølger.
- Skjolde? - 18%.
Vil I bare se til, mens han hjælper dem med at knuse os?
- Hvad gør du? - Svarer igen.
- De retter et missil imod os. - Vi klarer ikke en antistofeksplosion.
- Vi bør gå tilbage i kredsløb. - Ikke endnu. Affyr næste sekvens.
- Du affyrer ikke de missiler! - Hold ham.
Stop!
- Hvad gør du? - Du ødelægger vores eneste chance.
Ville du slå mig ihjel?
For at redde mit barn... ja.
- Tag det våben fra hende. - Nej, sir.
Jeg har holdt liv i jer. Alle sammen!
Vi er også taknemmelige, men det er ikke nok bare at overleve.
Har du overtaget kommandoen?
Ja, om nødvendigt.
Kom med udenfor. Skynd jer!
Tag ham med.
Det er flot.
Kaptajnens log, supplerende.
Vi har opsamlet "Venskab 1" og genoptaget kursen hjemad
men vores succes havde store omkostninger.
- Imponerende, ikke? - Den er utrolig detaljeret.
Carey sagde, den ikke ville blive færdig, inden vi nåede Jorden.
Han manglede bare én gondol.
Vi fik downloadet sondens hukommelseskerne.
Vi sender telemetrien med næste datastrøm.
Vores forfædre tænkte i årtusinder over, om de var alene i universet.
Så fandt de ud af, at det var de ikke.
Det er klart, de ville vide, hvor mange derude der spurgte om det samme.
- Driften til at søge ud er stærk. - Men den er ikke vigtigere end liv.
Hvad enten det er millioner...
...eller et enkelt.
Oversat af Marie Christensen